EN DOKUMENTÄRSERIE FRÅN NETFLIX
FJÄTTRAD AV SLAVERI
Kuba har alltid slagits för sin frihet.
STRAFFAD FÖR SINA DRÖMMAR
100 000 dog, och även om vi förlorade kriget, var landet förändrat.
UTNYTTJAD EKONOMISKT
STRYPT AV MAFFIAN
Det råder inga tvivel om att Meyer Lansky framgångsrikt korrumperade Batista.
FÖRFÖRD AV ETT LÖFTE
Det är ingen lögn, de lovade ingenting.
De lovade en revolution och de fick en revolution.
FÖRBLINDAD AV HJÄLTAR
Det var givet att de skulle bli, antingen martyrer
eller nationalhjältar.
Revolutionen.
VILJAN ATT OFFRA SIG
Han sade till Khrushchev, "Du borde släppa lös hela Sovjets kärnvapenarsenal."
Apokalyps.
MEN ALDRIG GE UPP
Kuba kommer aldrig att böja sig.
Dagens Kuba är känt som ett tropiskt paradis
och kanske för dess revolution 1959.
Men Kubas revolutionerande historia är bra mycket äldre.
I nästan 400 år var Kuba en spansk koloni.
Dess väg till oberoende var lång och smärtsam.
I slutänden
krävdes det en amerikansk intervention för att befria Kuba från Spanien.
Och med den friheten
trodde kubanerna att deras ö skulle blomstra.
Men varför kom inte Kubas nyfunna välfärd alla kubaner till del?
Hur skapade första världskriget enorma möjligheter för Kuba?
Och varför krävdes det en militärdiktator för att befria Kuba på riktigt?
Genom historien har kolonialismens börda
vilat tungt på öns axlar.
Men kubanerna har aldrig gett up sin dröm om frihet.
Kuba blev oberoende väldigt sent
och även då levde de ständigt under hot.
ANTONIO ÁLVAREZ PITALUGA KUBANSK HISTORIKER
Det fick bara kubanerna
att längta än mer efter oberoende.
KUBA
I 400 år var Kuba nyckeln
till Spaniens kolonialimperium i Nord- och Sydamerika.
Även när alla andra kolonier blev oberoende
var Kuba fortfarande Spanien lojalt.
Dess långa kamp för oberoende bröt slutligen ut 1868.
Spanien skickade hundratusentals soldater för att behålla ön.
År 1898 intervenerade USA i kriget.
Spanien besegrades slutligen och drog tillbaka sina trupper.
De amerikanska soldaterna fick snart sällskap av regeringsrepresentanter.
Deras uppdrag var att hjälpa till med övergången från koloni till stat.
Öns ekonomi blomstrade
tack vare amerikanska investeringar och frånvaron av spanska skatter och tullar.
Den amerikanska militäockupationen
var en nyckelhändelse för Kuba.
Det var under denna tid som kubanernas
bild av USA stadfästes.
Efter slutet på kriget med Spanien
ockuperade amerikanska trupper Kuba.
Det tog tre år innan president Theodore Roosevelt
tillät demokratiska val för utformningen av ett kubanskt styre.
Den enda kandidaten till posten som president över Kuba...
...var Tomás Estrada Palma.
FÖDD I BAYAMO, CUBA 1835 KUBAS FÖRSTA PRESIDENT 1901-1906
Det var hans uppgift att göra ön till en demokrati
eftersom Kuba aldrig tidigare haft en folkvald regering.
Utvärderingen av honom som president
föll, generellt sett, inte så väl ut.
Så pass, faktiskt, att det faktum att hans regering tillträdde den 20 maj 1902
än idag gett uphov till ett populärt talesätt.
När man förutspår något negativt
säger man:
"Ett 20:e maj kommer att drabba dig."
Estrada Palmas negativa image grundlades redan före valet.
Han hade levt större delen av sitt liv i USA
och sågs som deras kandidat.
Den mest lovande motståndaren drog tillbaka sin kandidatur före valet
som en protest mot Amerikas kontroll över Kubas affärer.
Genom en serie politiska...
ESTEBAN MORALES KUBANSK SOCIOLOG
...och diplomatiska händelser,
som till exempel Joint Resolution
eller Platt Amendment, som överskuggade
den kubanska konstitutionen från 1901,
kom USA att kräva tillgång till territoriet för Guantanamo-basen.
USA befäste
sin kontroll över Kuba.
Platt Amendment blev ett...
...tillägg till den kubanska konstitutionen.
Det säkerställde att USA hade rätt att intervenera på Kuba
närhelst de fann det nödvändigt.
Det tillät också USA att anlägga militärbaser på Kuba.
HAVANNA GUANTANAMO BAY MARINBAS
En av dessa anlades år 1903 i Guantanamo Bay.
Som USA:s största marinbas utanför landets gränser
var Guantanamo ypperlig för att kontollera sjötrafiken i hela Karibien.
Men tillsammans med rätten att intervenera på Kuba
innebar det att den nyligen befriade ön
inte var så oberoende trots allt.
Amerikanska affärer trivdes på Kuba efter dess så kallade "befrielse"...
NIKOLAI LEONOV FD KGB AGENT
...från det spanska styret.
Till exempel fanns det en amerikansk guvernör på Kuba
som, i princip, styrde över all kubansk egendom.
Efter befrielsen
var sockerrör Kubas största tillgång.
Kubas klimat och jordmån var perfekta
och kubaner har förfinat framodlingen under mer än 100 år.
Många kubaner levde på sockret,
från den fattigaste bonde som skar sockerrör med machete,
till sockerbaronerna vars fabriker förvandlade rörsaften
till vitt guld.
Socker stod för 80 procent av Kubas export,
varav störst del gick till USA.
CRYSTAL DOMINO SOCKER BÄSTA SOCKRET FÖR TE OCH KAFFE!
Som en del av arrangemanget mellan Kuba och USA
fastslog USA en kvot, en viss mängd socker...
JAIME SUCHLICKI KUBANSK HISTORIKER I EXIL
...som de skulle köpa av Kuba.
Priset varierade, men mängden socker slogs fast till
en miljon, eller två miljoner ton per år, och Kuba levererade
det USA behövde.
Sockerkvoten gav kubanerna en känsla av trygghet inför framtiden
men det innebar också att man struntade i alternativa grödor.
Nästan all Kubas agrikultur fokuserade uteslutande på socker.
Vi sockrade världen i många år...
MIGUEL BARNET KUBANSK FÖRFATTARE
...och världen ruinerade oss tack vare det.
Vårt land blev en monokultur.
Vi var helt i händerna på,
först européerna, och sedan den amerikanska ekonomin.
Sockret blev en väldigt viktig gröda
eftersom kubanerna kunde planera sin ekonomi efter den,
då de visste hur mycket socker de skulle sälja.
Och priset på socker var ganska högt.
De tjänade avsevärda summor pengar.
AMERIKANSKT RÖRSOCKER
USA behöver mer socker än vad de själva kunde producera.
Mycket mer.
250 000 TON
Ett års samlad inhemsk sockerproduktion
räckte inte ens en månad i USA.
JANUARI
Socker var så mycket mer än ett livsmedel.
USA:s läkemedels- och kemiska industrier
krävde också stora kvantiteter.
Kubas frihetskrig mot Spanien
kostade nästan en halv miljon män livet.
Detta orsakade en enorm brist på arbetskraft efter kriget.
Kuba rekryterade tusentals sockerrörsarbetare
för att skörda de stora plantagen två gånger om året.
Arbetet på fältet
kunde ge lön nog för en man att överleva resten av året.
Det var en attraktiv möjlighet
varför Kuba blev ett mecka för migranter.
De anställde vem som helst. De hade 120 000 kinesiska arbetare...
MICHAEL ZEUSKE TYSK HISTORIKER
...över 30 till 40 år, som levde under slavliknande förhållanden.
De förhandlade med tyska riket om att ta
katoliker från Schwarzwald- bergen i Tyskland.
De tog spanjorer från Azorerna och Madeira, varifrån som helst.
Ryktet om Kubas behov av arbetare nådde även dess forna modersland.
Med början 1902, reste tiotusentals arbetslösa spanjorer
och andra lycksökare till Karibien för att söka lyckan.
De samlades i hamnar...
som A Coruña, Cádiz, och Barcelona,
varifrån de satte segel mot Cuba.
ATLANTEN HAVANNA
För många av dem var det inte deras första resa hit.
De hade slagits på Spaniens sida som ockuperande soldater
för att nu återvända som ekonomiska migranter.
En av dem var en bonde från Galicien.
Han hette Ángel Castro.
FÖDD I LÁNCARA, SPAIN 1875 FIDEL OCH RAÚL CASTROS FAR
Ángel Castro var en spansk soldat.
Han hade kommit till Kuba för att slåss för Spanien.
Inkallelsen i Spanien var som ett lotteri.
Man hade en lista med namn, och var femte person på listan
var tvungen att strida mot Kuba.
Det var ett åtagande, en plikt som han hade gentemot sitt land.
När kriget tog slut återvände Ángel till Spanien och sitt hem i Galicien.
SERGE RAFFY FRANSK JOURNALIST OCH FÖRFATTARE
Han ville återförenas med sin älskade.
Hon var hans fästmö, och det var meningen att de skulle gifta sig.
Men hon hade blivit förälskad i någon annan,
så Ángel, sårad och förnedrad,
kunde inte stanna, utan återvände till Kuba.
Ángel Castro slog sig ner på östra Kuba
där han försörjde sig på dagsverken.
Han arbetade på sockerfälten och i gruvorna.
Han sparade det han kunde och vann även lite pengar på lotteri.
Hans dröm var att kunna köpa sitt eget hus.
För honom, som för så många andra,
var Kuba en möjlighet att vara fri.
Men deras frihet, likt Kubas,
var beroende av USA:s goda vilja.
Detta gav upphov till oroligheter på Kuba,
speciellt i huvudstaden, Havanna.
Kuba blev oberoende,
men de hade ett tillägg till sin konstitution
som tillät USA att lägga sig i,
och de såg inte USA som en fiende,
eller som en makt som ville ta över Kuba.
De såg USA som en allierad.
I verkligenheten var relationerna
mellan Kuba och USA väldigt ansträngda
eftersom Kuba dominerades av USA.
Den 6 oktober 1906...
...kan man på arkivbilder se tusentals
amerikanska soldater invadera Kuba utan någon som helst förvarning.
Ön hade ingen armé och var tvungen att kapitulera utan strid.
Kubas valda regering blev entledigad.
USA:s agerande var fullt lagligt.
De nyttjade sin rätt att intervenera på Kuba
enligt villkoren i Platt Amendment.
Detta tillägg hade blivit en het potatis
när Kubas konstitution skrevs...
...och nu verkade denna invasion av Kuba
bekräfta den oro som många kubaner kände:
Att deras land inte var helt fritt.
Den officiella anledningen var att reglera den kubanska inrikespolitiken.
Något hade hänt, som ofta händer i Karibien:
en sittande president försöker säkra en andra mandatperiod,
kosta vad det kosta vill.
Saken är den att Kuba var världens största
sockerproducent vid den tiden.
Detta ekonomiska intresse behövde skyddas.
USA hävdade att interna stridigheter på Kuba
var anledningen till invasionen.
Det hade, de facto, varit upplopp sedan det senaste presidentvalet.
TAFT ÄMNAR OCKUPERA KUBA
Det pratades om omfattande valfusk
och Kubas president, Estrada Palma, var trängd.
Men utan en armé kunde han inte få bukt med oroligheterna...
MILITÄR OCKUPATION AV KUBA INLEDD
...och tvingades kliva ner.
USA utsåg en guvernör.
Han lovade nya val
men tills dess var Kuba än en gång i händerna på USA.
Den andra amerikanska ocupationen innebar två saker.
Den ena var uppfattningen kubanerna hade om att de inte var fria,
att de var beroende av USA
och att det inte fanns något oberoende för Kuba.
Och den andra var det faktum att de amerikaner som intervenerade på Kuba
ägnade sig åt korrumption och mutor
och de försökte lugna kubanerna genom att erbjuda dem arbete.
Tillsammans med armén
kom många nya amerikanska investerare till Kuba.
De ville dra nytta av öns ekonomiska boom.
Den amerikanska guvernören stöttade dem.
Han gav dem lukrativa offentliga kontrakt
inklusive utrustning av Kubas nya beväpnade styrkor.
Järnvägarna, några hamnar och en stor del av sockerindustrin
hanmnade under USA:s kontroll.
Amerikanerna värvade den kubanska eliten,
i huvudsak läkare och arméofficerer av spanskt ursprung
och lät dem styra ön i deras namn.
Många fattiga kubaner undrade vad frihetskriget
egentligen hade gett dem.
Amerikanerna har alltid betraktat Kuba som en slags amerikansk provins.
Amerikanska företag etablerade sig där i stor utsträckning,
speciellt i regionen nordöst om Santiago.
För att lyckas på Kuba behövde man vara vit
för att kunna göra affärer med amerikaner.
Den spanske immigranten Ángel Castro såg sin chans att göra just detta.
Han bodde på östra Kuba där de flesta amerikanska företag fanns.
BANANER UNITED FRUIT CO.
Det största av dem var United Fruit.
Företaget föredrog att arbeta med spanska migranter,
som Ángel Castro.
Galicier är kända för att arbeta hårt. De tar alla slags jobb.
MICHAEL ZEUSKE TYSK HISTORIKER
De är extremt arbetsamma,
och ofta väldigt måttliga till sin läggning.
Ángel Castro använde sig av detta. Han hade inget mer
än en häst och en vagn, och han tog jobb i utkanterna av amerikanska företag,
speciellt United Fruit.
Och han tjänade mycket pengar där.
Ángel Castro spelade helt enkelt amerikanernas spel.
Han blev sedemera chef
för ett amerikanskt plantage.
Han lärde sig mycket. Han var smart, han såg och lärde,
och han lärde känna många betydelsefulla människor.
Ángel Castros verksamhet inom United Fruit blomstrade.
Företaget hade grundats 1899,
och etablerat sig på Kuba samma år.
På Kuba investerade United Fruit främst i sockerrör.
I övriga Karibien och Centralamerika
var deras huvudintresse bananer.
De dominerade, i princip, bananmarknaden.
Åtminstone i USA.
De hade stadigt mer än 70 procent av marknaden.
MARCEL BUCHELI AMERIKANSK HISTORIKER
Och i Centralamerika och Karibien,
var de ofta en huvudinvesterare, speciellt i mindre länder,
och framför allt byggde de mycket infrastruktur:
järnvägar, telegrafsystem,
till och med företagsbyar i anslutning till produktionen.
Och därför välkomnade många av de länderna,
speciellt auktoritära ledare,
företaget till en början,
eftersom det tillhandahöll något som man inte hade.
LIVETS CIRKEL
För att framställa sig själva i ljus dager
investerade United Fruit stora summor i PR-kampanjer,
såsom propagandafilmen "The Living Circle".
Norrut i denna livets cirkel flödar
ädelträ, skinn, kakaobönor, socker, bananer,
eteriska oljor för tillverkning av parfym,
och chicle, en nödvändig ingrediens vid tillverkning av tuggummi.
Tropikernas goda jord och Nordamerikas köpstarka marknad
är en oslagbar kombination.
En kopp kaffe är lika mycket
en del av det amerikanska livet som dagens tidning,
och det är svårt att hitta ett bord utan en sockerskål.
Bananer är en favorit till frukost
som adderar smak och näring till otaliga recept.
Vad filmen inte visar är att, förutom att bara investera pengar
hade United Fruit en betydande politisk makt
i Centralamerika och Karibien.
Kuba handlade om socker.
På naionell nivå hade inte United Fruit den makt
de hade i Centralamerika.
Men på lokal nivå var det annorlunda.
Det fanns en liten kommun som hette Banes
som i princip hade det lokala styret i sin hand.
Och de blev inte bara den huvudsakliga politiska maktfaktorn
utan även den huvudsakliga finansiären av regeringsprojekt.
Så Banes blev på så vis den viktigaste platsen för United Fruit
på vilken företaget verkligen visade vilken makt de hade.
Och det var där som Castros familj utvecklade sin verksamhet.
Som anställd hos United Fruit, byggde Ángel Castro ut sin verksamhet.
År 1910 hade hans företag redan 300 anställda.
Castro hade gått från fattig migrant till respekterad affärsman.
Genom kontakter mötte han dottern till United Fruits chef.
SPANSK SOLDAT - FLYKTING BLEV FÖRMÖGEN PÅ KUBA
Hon hette Maria och var stadens lärarinna.
De gifte sig den 25 mars 1911.
Castro var illiterat. Hon lärde honom läsa och skriva.
SERGE RAFFY CASTRO BIOGRAF
Hon var en ganska intellektuell kvinna
och hon spelade också piano. Han, å sin sida, hade nu
blivit en välbärgad markägare.
Han började läsa tidningen
och blev även något av en lokal kändis.
Han var mycket inflytelserik
och sågs ofta på middagsbjudningar med den kubanska eliten.
Kuba utvecklades och växte jämte sin amerikanska granne.
År 1906, samma år som den amerikanska invasionen,
nådde amerkanska investeringar på ön 150 miljoner dollar,
vilket var mer än någon annanstans utanför USA.
Amerikanska företag kontrollerade Kubas ekonomi
och den amerikanska guvernören dikterade villkoren för Kubas regering.
En revolt mot Amerikas dominans över Kuba var oundviklig
och ett nytt uppror var i antågande.
Platt Amendment,
som gav amerikanerna rätt att invadera när de ville
hängde som ett damoklessvärd över kubanernas huvuden.
Det var en infekterad tid i det kubanska samhället.
För en hel generation, intellektuella,
tänkare, och vanliga människor,
blev det en brännpunkt för all kritik.
Cuba var USA:s främsta sockerleverantör.
Världsmarknaden däremot dominerades av Ryssland och det Tyska Riket,
vars socker kom från sockerbetor.
Men det kom att ändras 1914 när första världskriget bröt ut.
Striderna var inte begränsade till skyttegravarna.
Krigsfartyg och blockader satte stopp för sjötransporter.
Sockerbetsförsäljningen kollapsade.
För Kuba innebar elimineringen av dess största konkurrent oanade möjligheter.
Ön var i position att bli nästa världsmarknadsledare.
Efterfrågan ökade dramatiskt.
Under de första 20 åren av 1900-talet
växte den amerikanska efterfrågan på socker med fem procent per år,
så potentialen var enorm.
Och visst hade de sin boom under första världskriget,
men de var redan förberedda på den växande amerikanska marknaden.
KUBA MÖJLIGHETERNAS LAND
Under kriget gick priset på ett skålpund socker
upp från tre till 22 cent.
Från amerikanska investerare till spanska plantageägare
och de fattigaste kubanska böderna
tjänade på kriget i Europa.
Men framgången hade sitt pris.
Både skogar och kaffeodlingar fick ge vika
för fler sockerrör.
Kuba blev en monokultur.
Sockerproduktionen slog i taket. Priset på socker sköt i höjden...
ANTONIO ÁLVAREZ PITALUGA KUBANSK HISTORIKER
...och nådde 22 cent per skålpund, vilket var ett astronomiskt högt pris.
Denna period är känd i Kuba som:
"de feta kornas tid."
Det oerhörda priset på socker uppmuntrade andra länder att börja konkurrera.
Java, Filippinerna, Indien, Puerto Rico, Brasilien.
Alla ville ta del av kakan.
FILIPPINERNA JAVA
situationen förvärrades när första världskriget slutade 1918.
Tidigare stängda handelsvägar öppnades igen
och världsmarknaden svämmade över av socker.
Priserna sjönk
och Kuba fick ta konsekvenserna av att vara en monokultur.
Ön hade mer socker än de någonsin kunde sälja.
Problemet med socker är att priserna går upp och ner.
JAMIE SUCHLICKI, FÖRFATTARE TILL "CUBA: FROM COLUMBUS TO CASTRO"
När priserna sjönk blev kubanerna lidande.
Börsen i New York kollapsade.
Kuba hamnade i kris. Banker slog igen,
affärsmän begick självmord,
det kubanska samhället rasade
som ekonomisk enhet. Vad som sedan följde är känt som:
"de magra kornas tid."
De största offren av krisen på Kuba var arbetarna på sockerrörsodlingana.
Tiotusentals av dem härstammade från afrikanska slavar
och nu stod de helt utan jobb,
och helt utan hopp om något hjälp från regeringen.
Till största del bestod den kubanska arbetskraften av...
...fd slavar och galicier.
De utnyttjades och var ständigt involverade i
lönedispyter och arbetsplatskonfliker.
Många arbetslösa kubaner tog värvning i öns armé.
Det var det enda jobb som stod till buds för dem.
Men deras villkor förbättrades knappast.
De led under officerarnas ledarskap,
vilka nästan uteslutande var vita män av spanskt ursprung.
De amerikanska företagen som dominerade Kubas ekonomi
såg till att dessa kubanska män hade pengar nog
att leva ett bekvämt liv, trots krisen.
Detta gjorde att amerikanska affärsmän,
och deras kubanska allierade av spanskt ursprung
kunde behålla kontrollen över öns ekonomi.
På Kuba har vi ingen traditionell borgarklass.
Medelklassen var väldigt svag
och brydde sig inte nämnvärt om landet.
De fokuserade på USA.
På 1920-talet var Kuba fortfarande oberoende gentemot USA...
Men motsatsen var heller inte sann längre.
Sedan slutet på första världskriget
stod det USA fritt att köpa sitt socker var som helst.
Amerikas största hot var det växande kommunistiska hotet.
Med sin dålig vapenarsenal och sina många arbetslösa
verkade Kuba lovande.
Efter Bolshevik-revolutionen
organiserade Sovjet kommunistiska partier över hela världen
så det kubanska kommunistpartiet var redan organiserat.
Arbetslösheten var särkilt hög på östra sidan av Kuba
där Ángel Castro bodde.
Han hade gått från ockuperande soldat och fattig ekonomisk flykting
till rik markägare.
Don Ángels sockerfältsarbetare fick betala priset för hans välgång.
Denna fattiga galicier hade nu blivit "Don" Ángel.
Han hade många haitier anställda,
vilka han behandlade på ett gammalmodigt sätt,
praktiskt taget som slavar.
På Kuba påminner den här tiden om Vilda Västern.
På Kuba, vid den tiden
rådde markägarna över sin anställdas
liv och död.
Ángel Castro hade fem barn med sin fru, María,
men på 1920-talet separerade paret.
Sedan 1922 hade Ángel en affär med sin kokerska, Lina.
År 1923 födde hon en liten flicka,
följd av tre pojkar: Ramón, Fidel och Raúl.
De bar inte namnet Castro och var inte välkomna i familjehemmet.
Istället växte de upp bland sin fars fattiga anställda.
Det var mycket problematiskt på den tiden att vara gift
men ha illegitima barn.
Skilsmässa var inget som sågs med blida ögon.
Lagligen var det också svårt.
Av den anledningen bodde han
med sin fru och familj,
men han uppfostrade också sin son, Fidel, som bodde i en hydda
några hundra meter från mangårdsbyggnaden.
I många år såg Fidel
sin far endast som ägare till marken
de bodde på, som sällan hade tid för honom.
Under många år var han inte erkänd som sin fars son.
Illegitima barn hade det inte lätt.
Jag tror att det föklarar en hel del av Fidel Castros psykologi.
Han var ett illegitimt barn så länge.
Hans far fick muta åtskilliga notarier, vilket var vanligt då,
för att få en riktig födelseattest och göra sonen legitim.
Sockerkrisen på Kuba inleddes 1918 när första världskriget tog slut.
Den skulle vara i många år.
Många kubaner insåg att de astronomiska priserna på socker var ett minne blott.
Något behövde hända.
Kuba behövde hitta en ny väg mot framtiden som inte var beroende av socker.
1924 förberedde sig Kuba för presidentval.
En man framstod som Kubas potentielle räddare:
Gerardo Machado.
Machado var en av de militära ledarna på den kubanska sidan
i frihetskriget mot Spanien.
Efter året av oberoende
hade han blivit något av en politisk ledare,
men ingen särskilt betydelsefull.
Machado var en man som presenterade sig själv som Kubas räddare
under den stora depressionen. Jordbruket handlade nästan bara om socker.
Socker var allt detta land hade.
Det fanns till och med ett talesätt:
"Utan socker, inget land."
Det ger en bild av krisen som startade 1921,
och permanenterades 1925.
Kubanerna var oroliga
att socker inte längre var öns framtid.
Machado var en krigshjälte som kämpat för Kubas oberoende.
Blev spansk krigsfånge vid tre års ålder
Yngste kubanske soldat att bli rankad general
Hans kampanj 1924 var modern och välregisserad
som man kan se på dessa bilder.
Han uppträdde som en general
och skyltade öppet med sina relationer med armén.
Machado lovade att befria Kuba
från både sockrets och USA:s dominans.
Han presenterade sin regerings agenda.
Målet var att "rädda" både samhället
och sockerodlingarna.
Istället för att fölita sig på sockret
ville Machado investera stort i Kubas infrastruktur.
Han lovade: "Vatten, vägar och skolor."
Han ville dessutom få USA
att avstå från sin rätt att intervenera på Kuba.
Valet hölls den 1 november 1924.
Gerardo Machado stod som tydlig segrare.
Han valdes till president, och
skred genast till verket. Grundagendan var höga importtariffer,
att regeringskontrollera sockerpriserna,
minska sockerskördarna,
och anställa folk offentligt
för att minska arbetslösheten som genererats av sockerkrisen.
Machados first och mest ambitiösa projekt
var att bygga en motorväg genom Kuba
för koppla samman avlägsna provinser med huvudstaden Havanna.
Med Kubas motorväg ville Machado skapa ett alternativ
till den USA-kontrollerade järnvägen.
PINAR DEL RÍO - HAVANNA SANTIAGO
Därefter lät Machado uppföra en ny parlamentsbyggnad
följd av många andra kända byggnader.
Machados byggboom finansierades till största del av amerikanska banker.
Under hans ledarskap hämtade sig Kuba ekonomiskt.
Ön blev en modell för karibisk utveckling.
Kuba hade snart det modernaste telefonnätverket i Amerika
och fler radiostationer per capita än något annat land.
Dock seglade en ny kris upp när Machado var på toppen av sin framgång.
Den 24 oktober 1929,
kollapsade de amerikanska börsen.
Det var början på den stora Depressionen.
Krisen 1929 slog hårt mot Kuba redan 1930.
Machado hade suttir vid makten
i fem år.
Han börjar dra åt svångremmen eftersom han ser sociala motsättningar segla upp.
Och det är då han börjar försöka kontrollera saker och ting
med hjälp av regeringsstyrda militära grupper.
Det är början på en långsam glidning mot diktatur.
I oktober 1932,
nästan på dagen tre år
efter den stora Depressionens början
drabbas Kuba av den värsta orkanen i öns historia.
President Machado översåg personligen återuppbyggnaden.
Han organiserade hjälpsändningar
och försökte måla upp sig själv som Kubas räddare än en gång.
Men folket hade tappat förtroendet för sin president.
Han vidtar mer och mer dramatiska åtgärder
och beter sig mer och mer som en diktator.
Han var inte en sådan förut, han blev demokratiskt vald
och tog inte makten med vål.
Men hans makt, som tidigare varit demokratisk, förändrades.
Han blev diktator för att försöka kontrollera
den sociala oron på Kuba.
De amerikanska banker som finansierat Machados byggboom
ville nu ha sina pengar tillbaka.
Machado var tvungen att göra besparingar för att betala sina skulder.
Han avskedade tusentals offentliganställda
vilka genast gav sig ut på gatorna för att protestera.
De fick med sig tusentals andra kubaner
som var rädda för att också förlora jobbet.
Det var början på en ny revolt på Kuba.
Men till skillnad från sin föregångare 1906,
hade Machado tilgång till en armé och en kraftfull polisstyrka,
och inga betänkligheter inför att använda dem mot obeväpnade demonstranter.
Den amerikanska reaktionen var...
JAIME SUCHLICKI UNIVERSITY OF MIAMI
Amerikanerna reagerade inte.
De var mer oroade över vad som hände i Europa,
Hitler och vad som pågick i Europa.
Och de var mer intresserade av stabilitet i Kuba.
Machados polisstyrka dödade en studenledare under en demonstration.
Hans död blev startskottet.
HAVANNA-STUDENT DOG
Universitets studenter gick med i demonstrationerna,
följda av Kubas intellektuella elit.
De anklagade Machado för att vara diktator och hans regim "tropisk fascism".
En av dem var Grau San Martin,
professor i medicin på Havannas universitet.
Han var inte politiskt aktiv
men han stöttade sina studenter
som var aktiva Machado-motståndare.
Så, när Machados diktatorskap fölll samman
och den kubanska regimen föll samman,
ville studenterna se Grau som sin ledare.
Som läkare tog Grau fattiga patienter gratis.
Professor i medicin, Havanna University Allmänläkare i Havanna
Som politiker kände han starkt
för de svagas rättigheter.
Grau blev arresterad flertalet gånger för rebelliska aktiviteter.
Efter påtryckningar från Machado-regimen
flydde han slutligen från Kuba och sökte exil i Miami.
Men upploppen i Havanna fortsatte oförtrutet.
Om det var något som enade de intellektuella
så var det motståndet mot Machado.
De ville inte att militära regimer skulle få råda på Kuba.
Machado var överste i armén.
Han hade utvecklat ett militärt diktatorskap.
Upproren i Havanna passerade ganska obemärkt på östra Kuba.
Efter 12 års äktenskap
ville markägaren Ángel Castro skilja sig från sin fru, María.
Han hade levt med sin kokerska, Lina, i många år.
Deras barn växte upp mellan två skilda världar.
Fidel och Raúl levde mellan sin fars rikedomar
och fattigdomen hos hans anställda, afrokubanska sockerarbetare.
Och de bar fortfarande sin mors efternamn istället för "Castro."
Åtminstone detta ville fadern ändra på.
Man måste förstå det här bandet
som förenar de två bröderna.
SERGE RAFFY FRANSK JOURNALIST OCH FÖRFATTARE
I många år hade de ingen far, det var inte erkända
som legitima barn.
De var oäktingar, halvt föräldralösa.
Först och främst blir Fidel Castro en revolutionär
för att göra uppror mot sin far,
mot sin fars vilja och speciellt mot sin fars utnyttjande
av sina anställda.
Jag menar, han växte upp ibland dem,
bland sockerrörsarbetare, bland haitier.
Det är därför han är så bra med människor.
Hans far hade anställt dem, men betalade dåligt och behandlade dem illa.
År 1933 sände Ángel Castro sin rebelliske son Fidel Castro
för att bo hos en lärare i Santiago, den största staden på östra Kuba.
Castro den äldre hoppas att det ska garantera en bättre utbildning för Fidel,
som är bara sex år gammal.
Livet i Biran var en bondes liv,
och inte bara det, utan också något gammaldags.
JEAN-PIERRE CLERC FRANSK POLITISK FORSKARE
Ángel ville uppenbarligen att hans son skulle gå i skola,
vilket är viktigt,
men själv var han en man som kanske aldrig
såg poängen med att gå i skolan.
Sommaren 1933
fortsatte demonstrationerna mot Machado på Havannas gator.
De stöddes av många kubaner i exil i Miami,
däribland professor Ramón Grau.
För att kväsa rebellerna utropade president Machado undantagstillstånd.
Regimens motståndare arresterades och ställdes inför rätta.
De många minuterna av rättegångar
protokollfördes av underofficeren Fulgencio Batista.
FULGENCIO BATISTA Född i Banes, Kuba 1901
Underofficer och rättegångsstenograf
Batista hade en anspråkslös bakgund.
ANTONIO VECIANA I EXIL SEDAN 1961
Han var en av få kubaner som faktiskt härstammade från inhemska.
Det var därför han kallades för "Batista, Indiern".
Batistas historia är minst lika intressant som Fidel Castros.
Batista kallade sig själv en son av folket, vilket var sant.
Han kom från östra Kuba, mycket nära Castros farm.
Som färgad NCO,
sympatiserade Batista med revolten mot Machado.
Han var på inget sätt den enda soldaten som gjorde det.
I augusti 1933 bytte de första militärerna sida till rebellerna.
Generalerna fick panik, de var rädda för en revolt inom armén.
För att undvika det bad de president Machado att avgå.
Högt rankade, patriotiska officerarna sa:
"Vi kan också vara presidenter. Det måste inte vara Machado."
På så sätt tappade han sitt stöd hos armén.
President Machado flydde till sin sista allierade, USA:s ambassadör på Kuba.
Machado visste att bara en intervention från USA kunde rädda honom nu.
Men istället för att stötta honom, krävde även USA:s ambassadör
Machados avgång.
Kubas omstridde president såg bara en utväg.
En president som inte är accepterad längre...
MICHAEL ZEUSKE UNIVERSITY OF COLOGNE
...som endast på papper har makt,
vet vad det innebär.
Han vet vad folket tycker, och han vet vad som kan hända honom.
Kubansk politisk kultur kräver
att man är villig att dö för sina ideal.
Han förväntas dö för sin politik.
Han hade inga sådana intentioner, så han flydde.
När Machado var borta,
trodde det kubanska folket att de hade vunnit sin revolution.
Men snart insåg
folket, de intellektuella, tänkarna
att landet
fortfarande var detsamma.
Nu när president Machado var borta, styrde generalerna över Kuba.
Och demonstrationerna fortsatte.
Militären försökte, förgäves, kväsa upploppen
genom att dela ut hårda fängelsedomar till dess ledare.
Genom alla dessa rättegångar
lärde rättegångsstenografen Fulgencio Batista
känna många rebellledare.
Genom dem
lärde han sig retoriken och argumenten hos upprorsmakarna.
Han hade extremt mycket kontakter och kunde med lätthet övertyga andra
underbetalda, färgade soldater om att avsätta sina vita överordnade.
Den 4 september 1933,
höll Fulgencio Batista ett uppeldat tal till soldaterna i sina barracker
där han manade till revolt.
Icke-vita soldater och NCO:s
arresterade sina vita officerare och generaler.
Batista utnämnde sig själv till chef över de beväpnade styrkorna
och blev därmed en nyckelfigur i Kubas nya maktstruktur.
Batista kallade också tillbaka Ramón Grau från exilen i Miami,
och utnämnde honom till president.
Han var diskret.
Han föredrog att verka i kulisserna
inifrån Kubas största militärbas.
Batista bestämde vem som skulle bli president.
Inte alla officerare gav sig frivilligt.
400 av dem tog sin tillflykt till Havannas Hotel Nacional.
De ville vädja till den amerikanska ambassadören
om en intervention från USA för att sätta stopp för Batistas kupp.
President Roosevelt mobiliserade armén.
Men han ville inte anfalla.
När Batista såg Hotel Nacional fullt av motståndare
skickade han 2000 lojala soldater för att arrestera dem.
Den amerikanska ambassadören flydde både hotellet och ön.
Ett amerikanskt nyhetsteam var på plats när Batistas soldater öppnade eld.
Striden varade i två dagar
tills officerarna i hotellet fick slut på ammunition.
På det sättet eliminerade Batista allt motstånd i ett enda slag.
Tillsammans med president Grau,
ville han nu leda Kuba in i en ljusare framtid.
Början på Grau satte stopp för striderna,
men inledde den riktiga revolutionen.
Grau var ung och idealistisk
och ville införa en serie lagar och regler
som han verkställde från sitt presidentpalats
och inte med stöd av konstitutionen.
Ingen kongress, och så vidare.
Han utfärdade påbud
som minskade USA:s makt.
Grau och Batista påbörjade ett enormt reformprogram.
De ville förvandla Kuba till den mest moderna demokratin i världen.
På hundra dagar klubbade de igenom en enorm mängd reformer.
Kvinnlig rösträtt, arbetsrättsliga lagar,
8-timmars arbetsdag, och så vidare.
Enligt min åsikt finns det inget system,
varken då eller nu,
som klarar av hundra dagar av extrema reformer.
Förbättrade arbetsvillkor var den röda tråden i många reformer.
Detta var oroande för de många amerikanska företag
som dominerade Kubas ekonomi.
Det oroade också USA:s regering, som fruktade kommunism på Kuba.
Om det var någon revolution i Kuba
som var helt oväntad och som hotade att föra kommunismen till ön
så var det denna revolution. Det var inte Castros revolution.
Massrevolutionen i Kuba gick av stapeln mellan 1933 och 1935.
USA var inte alls beredda
och ville heller inte att den lyckades.
När Batista beordrade sina soldater att öppna eld mot Hotel Nacional,
valde USA att inte intervenera.
Men när president Grau introducerade ny arbetsrättslagar,
skickade de sin ambassadör med ett ultimatum till Batista.
Alla politiker har samma fokus.
De vill stanna vid makten.
NIKOLAI LEONOV FD KGB-AGENT
När Batista behövde vara vänstervriden
gjorde han gemensam sak med kommunisterna.
När det var mer gynnsamt att samarbeta med USA, under kalla kriget,
tvekade han inte att byta sida för att få deras stöd.
USA var oroade över utvecklingen på Kuba
och de såg Batista som en stabiliserande faktor,
killen som kunde kontrollera det kubanska samhället.
Så, Batista beslutade, med amerikanskt stöd,
att göra sig av med Grau.
Batista bytte sida
och offrade sin revolutionskamrat Grau.
Den 15 januari 1934
tvingade Batista president Grau att avgå efter bara fyra månader på posten.
Batista annullerade de flesta reformerna och installerade en ny president.
Och sedan en ny. Och sedan ännu.
I Havanna, såväl som i Washington,
var det ingen som tvivlade på vem det egentligen var som bestämde på Kuba:
Fulgencio Batista.
Batista framstår, vid den tiden,
som den faktiska ledaren av Kuba.
Inte en populär ledare,
men en som kontrollerar militären
och däreigenom Kuba.
Batistas armé upprätthöll ordningen på Kuba.
USA:s rädsla för kommunism på Kuba dämpades.
Och för de flesta kubaner var Batistas regim ändå att föredra
framför det revolutionära kaos som föregått den.
Från och med att Kubas kommunistiska ministrar
kontrollerades av Batista, någon som USA litade på,
försvann oppositionen.
Priset han betalade var att bli Kubas diktator.
Inte uttalat. Det hade varit omöjligt.
F. MARTÍNEZ HEREDIA KUBANSK FILOSOF
Han utnämnde en gammal man till president över republiken,
kontrollerad av USA.
Batista hade den amerikanska regeringens stöd.
Han fortsatte också att arbeta fram de reformer
en gång hade lovat det kubanska folket.
En efter en återintroducerade Batista dessa
och många andra reformer över en femårsperiod,
såsom utökade rättigheter för arbetare, kvinnors rösträtt och 8-timmarsdagar.
Batista var väldigt väl omtyckt på den tiden.
Han hjälpte de underpriviligierade, speciellt de färgade.
Han införde hälsoprogram och fick till och med igenom en landreform.
Frön till det som Fidel Castro skulle göra sen,
om än i större skala, såddes redan då av Batista.
Men Batistas största bedrift kom i maj 1934.
Vid det laget hade han bara varit Kubas starke man i sju månader.
Han tvingade igenom ett nytt avtal med USA
och eliminerade rätten att intervenera på Kuba
från öns konstitution.
KUBANER SER FRAM EMOT EN RIKTIG REFORM
Kuba var fortfarande hänvisat till sin militära ledare,
men för första gången i öns historia var den ett fritt och oberoende land.
Och så inleddes Batistas era.
Den var inte, och skulle inte på många år,
bli det brutala och reaktionära diktatorskap
som Kubas nästa revolution skulle komma att störta 1959.